- Vær så god. - Takk!
Ha en fin kveld.
Hei, Stewart.
Men i helvete, Lyndon!
Du skremte dritten ut av meg.
- Beklager. - Hvordan kom du deg inn?
Ødela du den?
Jeg vet ikke. Kanskje.
I så fall kjøper jeg en ny.
Jeg kan kjøpe et hus til deg.
Jeg vil ikke ha et.
Jeg må snakke med deg.
- Du får ikke snakke med meg. - Ingen så meg.
De vet ikke hvor jeg er.
Jeg kjøpte en flybillett til LA, la igjen tingene mine og haiket hit.
Haiket?
Herregud.
Er du redd?
Skal jeg gå?
Jeg er ikke redd for min egen del, Lyndon.
Hva ville du snakke om?
Jeg vil at du skal snakke med Forest og glatte over det.
Glatte over det?
Få meg tilbake til Devs.
Det kommer ikke til å skje.
Livsverket mitt er der inne.
- Du er 19 år. - Jeg kan ikke forlate det.
Einstein var 26 da han la fram relativitetsteorien.
Du har god tid.
Men jeg løste jo problemet.
- Med flerverdensprinsippet. - Akkurat!
Det fungerte! Så hva innebærer det?
Han vil ikke ha flere verdener, bare én.
Men det fins jo ikke "bare én".
Liker han ikke det, må han endre universets lover.
Han er et teknologigeni. Lovene er underordnet.
Han er ikke noe forbanna geni.
Han er en entreprenør.
Og han er gal.
Han er besatt og tar livet av folk.
Han prøver å vekke datteren fra de døde.
Still deg selv et jævla spørsmål:
Vil du se noe så kraftig som Devs i hendene på en gærning?
Hva? Hva er det som skjer?
- Hva foregår? Hvor er jeg? - Det er ingen fare, Lily.
- Du er trygg på et motell. - Hva?
Vi er på et motell. Jeg hadde ingen sted å dra.
- Tok du meg med til et motell? - Fra sykehuset.
Du var på sykehus.
Politiet og en lege sperret deg inne der.
Sykehuset...
Du hentet meg.
Du fikk meg ut.
- Ridderlighet. - Jo da...
Takk.
Du var virkelig helt borte.
De ga deg tunge medisiner.
Men du har sovet bort effekten i flere timer.
Jeg tok med noen klær til deg.
Herregud.
Jeg føler meg dårlig.
Munnen...
Jeg har metallsmak i munnen.
Hva har skjedd med hånden din?
Ingenting. Jeg skadet den da jeg fikk deg ut.
- Hvor er vi? - I Napa.
Jeg kunne ha kjørt lenger, men de finner oss neppe her.
Jeg visste ikke om politiet leter etter bilen min -
- eller hvor vi skal ta veien.
Helvete heller.
Hva skal vi gjøre?
Jeg tenkte at vi kunne kontakte media.
Pressen, eller noe.
Skal vi si at en rømt psykiatrisk pasient har hemmelig informasjon -
- om et drapskomplott?
Ingen kommer til å høre på oss.
Da rømmer vi.
Vi kan ikke bruke kredittkort.
Vi kan ikke tanke bilen eller bruke en mobiltelefon.
Har du kontanter?
40 dollar.
Da flykter vi ikke langt.
Har vi bensin nok til å kjøre tilbake til San Francisco?
Ja.
Da vet jeg hvor jeg skal ta veien.
Du trenger ikke å bli med, Jamie.
- Mener du det? - Ja. Jeg mener det.
Jeg kan gjøre det selv.
Det er ikke noe problem. Jeg henger her og ser på tegnefilm.
Sender du en SMS når du er ferdig?
Han er her. Det der er bilen hans.
Har du virkelig tenkt å gjøre dette?
Vi kan vel vente til han våkner?
Det er henne. Hun er her.
Jeg syntes at jeg hørte noe der inne.
Kom inn.
Vil dere ha noe å drikke?
Jeg tror at jeg har litt juice...
...øl, melk eller vann.
Jeg tar litt vann.
Ja vel.
Du, da?
Unnskyld, men jeg vet ikke hva du heter.
- Jamie. - Jobber du for meg?
Nei.
Jeg står over.
- Lily vil ta en prat. - Greit.
- La meg ta meg av det. - Jeg er her for å snakke med ham.
Hvis du kom for å få svar, bør du snakke med meg.
- Kanskje uforstyrret. - Ja.
Kom, Jamie. Vi blir kastet ut.
Det er en fin kveld. Vi setter oss ute.
Ikke vær redd. Hun er trygg.
Vi setter oss.
Har du skadet hånden din?
Kødder du med meg? Skulle det være en vits?
Nei. Ingen vits. Hva mener du?
Kampunden din... Kenton.
Han brøt seg inn og druknet meg nesten i badekaret.
Så bøyde han fingeren min bakover til den brakk.
Herregud.
Mener du at du ikke visste det?
Jeg visste at han hadde skremt en av Lilys venner.
Jeg visste ikke at det var deg.
Og jeg visste ikke at han hadde skadet hånden din.
Ja...
Jeg er veldig lei for det.
Jeg hverken vil eller får disse tingene til å skje.
Du bare lar dem skje.
Du ser på fra sidelinjen.
Ja. På sett og vis.
Jeg forstår ikke hvorfor jeg ikke snakker med Forest.
Du kan nok ikke svare på spørsmålene mine.
- Det kan jeg. - Hvem er du?
- Katie. - Ikke navnet ditt.
Jeg jobber for Amaya.
Jeg leder utviklingen av Devs-systemet.
Du er Forests kjæreste.
Kjæreste...
Ja.
Jeg er nok kjæresten hans.
Jeg er ikke sikker på at det er riktig ord, men samme det.
Fordømmer du meg for at jeg ligger med sjefen?
Han er sårbar og trenger noen.
- Jeg vil at det skal være meg. - Jeg driter i hvem du ligger med.
Jeg har annet å tenke på.
Det forstår jeg.
Kjente du Sergei?
- Kjæresten din. - Kjente du ham?
Vi traff hverandre så vidt.
Hva skjedde med ham?
- Det vet du. - Jeg vil at du skal fortelle det.
På hans første dag på Devs -
- prøvde han å stjele en del av kildekoden til prosjektet.
Han ble stoppet da han prøvde å dra.
Så de drepte ham.
- De? - De.
Vi. Jeg.
Jeg skjuler ingenting.
Jeg vil vite hvem som drepte ham.
Kenton. Hvis du spør om den personen som gjorde det.
Hvordan da?
Vil du vite hvordan han døde?
Hvordan det gikk til?
Spiller det noen rolle?
Han brant ikke i hjel.
Nei.
- Og så skjulte dere det. - Ja.
- Fikk det til å ligne på selvmord. - Ja.
Men du vet alt dette, Lily.
Ikke sant?
Jo.
Så spør om det du ikke vet.
Hva er Devs?
Nettopp.
Det...
Jeg tror at vi blir sittende her en god stund.
Vi kan sitte i stillhet hvis du vil. Det er helt greit.
Men tiden går sikkert fortere hvis vi snakker.
Du kan jo fortelle om deg selv.
Jobber du med IT?
- Ja. Nettsikkerhet. - Hvor da?
- David Wallace. - Jaha. Dem kjenner jeg til.
De er flinke.
Er du angriper eller forsvarer?
- Forsvarer. - Du ser ut som en forsvarer.
Og du er Lilys venn.
Ja.
Hun har hatt det tøft de siste dagene. Det vet jeg.
Dra til helvete.
Vi kan tomprate om det får oss igjennom denne syke situasjonen.
Men å si at Lily har hatt det tøft...
Nei. Det er å underdrive altfor mye.
Jeg forstår hva du mener.
Det er fint at du forsvarer henne.
Lily er ganske flink til å forsvare seg selv.
Ja. Det har jeg merket.
Skjer noe noensinne uten en grunn?
- Hva snakker du om? - Du vil jo vite hva vi gjør på Devs.
Det skal jeg fortelle.
Men jeg må stille spørsmål.
- Jeg er ikke ute etter noe spill. - Det er det ikke.
Det er en måte å forklare på.
- Bare heng med. - Heng med?
Ja, heng med.
Ok?
- Ok. - Så...
...skjer noe uten en grunn?
- Ja. - Nei.
Ting skjer uten en grunn.
- Som? - Et eksempel?
Ja.
Et barn som får leukemi eller blir truffet av lynet.
Listen er uendelig.
Nei, Lily.
Jeg spurte ikke om en god grunn.
Jeg mente noen som helst grunn.
Leukemien var et avvik i barnets DNA.
Lynet var en elektrisk utladning.
Hvorfor rullet pennen over bordet?
- Du dyttet den. - Hvorfor dyttet jeg den?
For å forklare noe.
Det er en grunn.
Det var derfor pennen rullet over bordet.
Du blunket.
- Hva? - Hvorfor blunket du nå?
Øynene dine var tørre.
Eller så var du nervøs.
Skjer noe uten en grunn?
Det må finnes noen hendelser.
- Tilfeldige hendelser. - Gi meg et eksempel.
Ta deg tid til å tenke over det.
Og så gir du meg et eksempel.
Et myntkast.
Et myntkast er ikke en tilfeldig hendelse, -
- men en kompleks hendelse.
Hvor hardt ble mynten kastet?
Hvor mye veide den? Hvor stor var luftmotstanden?
Temperaturen i rommet?
- Vinkelen den traff bordet med. - Greit, ikke et myntkast.
- Men enkelte ting er tilfeldige. - Så nevn én.
- Valg. - Valg av hva?
- Valg mellom identiske ting. - Hvilke ting er identiske?
Gjenstander. Identiske bøker i en bokhandel.
Du valgte den under den øverste.
Fordi den hadde ligget mer urørt.
Meteorer som lander.
Ruletthjul som snurrer.
Lidelse man opplever.
Alt kan nøstes opp.
Du kan ikke gi et eksempel på en tilfeldig hendelse, -
- for de eksisterer ikke.
Du spurte hva Devs er.
Dette er Devs. Det er det eneste prinsippet du trenger å forstå.
Ingenting skjer uten en grunn.
Alt er forutbestemt av en tidligere faktor.
Det er alt.
Så hvis vi tar en datamaskin...
...og gir den alle data om hvordan pennen ruller over bordet:
Dens bane, hastighet, masse, deler...
...atomstruktur.
Hva kan den fortelle deg?
Hvor hardt pennen ble dyttet -
- og når pennen kommer til å slutte rulle.
Datamaskinen kan se bakover, -
- og datamaskinen kan se framover.
Så gjør du det samme med alt.
Ikke bare med pennen.
Alt sammen.
Det er Devs.
Det er en kraftig datamaskin du har der.
Ja, det er den.
Og derfor drepte du Sergei?
Ikke akkurat, Lily. Nei.
Jeg tror at for deg er det nå det kommer til å bli vanskelig.
Hun elsket visst virkelig den unge mannen.
Sergei. Hun brydde seg virkelig om ham.
Ja, det gjorde hun.
Det er utrolig hvor langt kjærligheten tar en.
Den veien man legger ut på.
Hvor langt man kan gå.
Har du kjærlighet i livet?
- Hadde. - Å...
Det er bedre å ha elsket og mistet...
- Ikke? - Jeg ville snarere ha sagt:
Det er bedre å ha elsket og at alt ble bra.
Ok, det har du rett i.
Jeg også.
Du vet hvem jeg mistet. Det vet alle.
Ja... visst.
Jeg vet ikke hvem du mistet.
- Det kan ikke sammenlignes. - Det var godt å høre.
Ja, det er bare...
...det vanlige, å miste en jente.
Eller å miste jenta og den framtiden du forestilte deg.
Da kan det sammenlignes. I alle fall i den forstanden.
Det handler om å akseptere tapet.
Det gjør vel det.
Men ærlig talt...
...klarte jeg aldri å akseptere det.
Jeg og tapet bare...
- ...levde sammen. - Tap som venn og evig livsledsager.
En venn som driter deg i ansiktet hver morgen.
Der har vi ham.
Får jeg fortelle deg en ting?
Det er et løfte. Et løfte fra meg til deg.
Ja vel.
Alt kommer til å ordne seg.
Hva betyr det? Hva kommer til å ordne seg?
Alt sammen.
Det er løftet.
Alt kommer til å ordne seg.
Devs-systemet fungerer. Det har det gjort i flere måneder.
Det blir stadig bedre og mer presist.
De siste to døgnene har vi gjort store framskritt.
Med det, med systemet, kan vi forutsi ting.
De blir utydelige lenger tilbake i tiden.
Men i prinsippet kan man velge hvilket som helst punkt i historien -
- og hvilke GPS-koordinater som helst og lage en visualisering.
- Visualisering? - Bilder. Lyd.
- Er det en simulering? - Nettopp.
En fullstendig simulering, fra kvantenivå til det makroskopiske.
Fortiden og framtiden. Pennen som ruller bakover.
Pennen som ruller framover.
Kan dere se inn i fortiden?
Vi har sett Kristus på korset.
Dere kan se inn i framtiden.
Vi prøver å la være. Det er problematisk.
Men ja, det kan vi.
Det har vi gjort.
Du sa at for meg ville det bli vanskelig nå.
Ja.
Spesielt vanskelig for meg?
Spesielt for deg, ja.
Hvorfor det?
Da Devs fungerte for første gang, så vi inn i framtiden.
Vi kan bare se noen måneder framover.
Ved et bestemt punkt, et fastslått punkt...
...ble visualiseringen bare støy, som en snøstorm.
Vi kunne se framtiden fram til det øyeblikket...
...og etter det...
...ugjennomtrengelig.
Det punktet der støyen oppstår, nærmer seg, men flyttes ikke.
Ikke engang med et minutt eller et sekund.
Nå er det punktet da framtiden forsvinner, veldig nært.
Tjueen timer.
- I morgen natt? - I morgen natt.
Rett etter klokken ett...
...skjer det noe, en ukjent begivenhet.
Den utløser et totalt sammenbrudd av årsak og virkning.
Et sammenbrudd av determinismen og selve lovene i universet.
Og vi tror at du er innblandet.
Jeg?
Hvordan kan dere tro at jeg er innblandet?
- Du er der. - Hvor da?
På Devs.
- Er jeg i Devs-laben? På Amaya? - Ja.
- Men... - Vi har sett deg.
Mener du at jeg forårsaker hendelsen?
Vi tror det.
- Hva gjør jeg? - Vi vet ikke.
Men uansett hva det er, så er det betydelig. Mildt sagt...
Jeg forstår ikke.
Det gjør ingen.
Det er den eneste sporten jeg har kunnet.
Er frisbee en sport?
En stor sport.
Ser du ikke på OL?
Tenk om du tar feil.
- Feil? - Du.
IT-kulten din. Feil.
- Jeg lager ikke spådommen. - Det er en maskin.
- Det er universet. - En maskin lager spådommen.
Tenk om maskinen tar feil.
Hva skjer hvis jeg ikke drar til Devs?
- Det gjør du. - Hva mener du med det?
Nøyaktig det jeg sier.
- Det kommer til å skje. - Skal du tvinge meg?
Skal du tvinge meg dit?
Jeg mener at det er forutbestemt.
Det har det alltid vært. Du kommer til å dra til Devs.
- Latterlig! - Du kan ikke holde deg unna.
Jeg kan velge å ikke dra dit, kjøre til Mexico.
- Jeg kan dra nå. - Det gjør du ikke.
Hvordan kan du fortelle meg hva jeg velger å gjøre?!
- Jeg skjønner. - Hva skjønner du?
Du lider av vrangforestillinger.
Dette er pisspreik.
Det spiller ingen rolle om du tror meg eller ikke.
Det skjer. Du kommer til å være der.
Det tror jeg ikke.
Ja vel.
- Vi får vel se. - Ja.
Er det noe mer du vil fortelle?
Nei.
Pent.
Jeg tar den.
- Er alt i orden? - Ja. Nå drar vi.
Ja.
Så nå er alle venner.
Det burde jeg ha gjettet.
Jeg vil dra hjem.
- Hjem? Er du sikker? - Ja.
Tror du ikke at noen prøver å finne oss der?
Hvis de ville overgi oss til politiet eller vaktene sine, -
- kunne de allerede ha gjort det.
- Det er ikke det de har i tankene. - Hva har de i tankene?
Vanvidd.
De er sinnssyke.
Ja.
Fortalte du om Sergei?
Ja.
Fortalte du om Devs?
Jeg fortalte henne alt.
Nei. Ikke alt.
Jaha.
Hei, Lily. Jeg har vært bekymret for deg.
- Hvor har du gjemt deg? - Her og der.
Du er sent ute i kveld. Det liker jeg.
Du må ta vare på livet.
Ja. Du burde sove litt, Pete.
Ja visst. Du, ikke vær redd.
Jeg husker avtalen. Jeg snakker ikke med deg.
- Ingenting. - God natt.
Hei. Er du klar til å legge deg?
Jamie...
Ligg i sengen min.
- Det er greit. Jeg kan sove her. - Nei.
Ligg i sengen min.
Jeg kjente ham ikke.
Jeg trodde at jeg gjorde det, men det gjorde jeg ikke.
Og alt dette, alt som har skjedd siden han døde...
...har ikke tjent til noe.
Alt var for noe som ikke fantes.
Jeg kjente ham ikke.
Jeg kjenner deg.
Så ligg i sengen min.
De var modige som kom hit i natt.
Ja, det var de.
Jeg liker Jamie.
Han er modig nok til å stå ved hennes side.
Å virkelig stå ved hennes side.
Dessuten er han snill.
De er modige ungdommer.
De så stormens hjerte og gikk rett mot det.
- Det er hun, ikke han. - Sikkert.
Hun er intelligent, og sterk som faen.
Det er noe annet også. Hun har et merkelig trekk.
Hun er mer redd for ikke å gjøre noe enn for å gjøre noe.
Det er ikke mange som er sånn.
Og hun bærer på mye sannhet.
Ikke bare i det hun sier...
...men i hvordan hun ser på ting. Hun ser det som er der.
Hun så ikke det i Sergei.
Du vet hva jeg mener.
Ja, det gjør jeg.
- Så vi liker dem. - Ja.
Jeg liker deg også.
- Gjør du? - Ja.
Jeg ville si at jeg er forlikt i deg.
Mener du dypt forlikt?
- Ganske dypt. - Det var rundhåndet.
Jeg er ganske dypt forlikt i deg også.
Jeg er mindre ganske dypt, bare så du vet det.
Ja da.
Du...
Det er ikke lenge igjen nå.
Det er ikke lenger år, måneder eller dager.
Det er bare timer igjen, Forest. Det er alt.
Timer.
Tekst: Morten Gottschalk www.sdimedia.com